Dobrý den. Nevíte kolik je hodin?
- Hodin? - Hodin?
Ano.
Okej.
Přední strana a zadní strana.
Už nemám další desky, tak zavolejte jednoho z těch dalších chlápků.
- Další. - Ahoj.
Můžete mi, prosím, poradit, jak dostat občanku?
- Ztratil jste svůj občanský průkaz, pane? - Ano.
Nemáte rodný list? Nic?
Au.
Tak dobrá. Budete si to muset vyřídit s DMV.
Zastihnete je tam ráno. Nejblíž je Montebello,
a my vám můžeme pomoct s poukázkou na autobus.
Takže stačí jít k tomuhle okénku když budete chtít tu poukázku.
- Okej. - Jak se jmenujete?
- Alexander Supertramp. - Cože?
- Alexander Supertramp. - Supertramp. Vážně?
Ano.
Okej, takže já vás budu mít na starost, Supertramp. Něco pro vás mám.
- Tady to máte, Supertramp. - Děkuji mnohokrát.
Okej, bejby.
- A ještě jedna věc. - Ano.
Měla byste pro mne postel? Je mi líto...
To ne. Určitě, mám pro vás postel. Napište sem svoje jméno.
Tohle vyplňte. A já vám to hned zařídím. Teď, nemám...
- Co se to tam vzadu děje? - Rozumím. Promiňte.
- No tak. Spolupracuj se mnou. - Dobře. Děkuji, madam.
Supertramp, co?
Znáte to.
Pojďme!
Díky, ale nakonec nebudu tu postel potřebovat.
Tak brzo nás opouštíte? Supertramp!
Kapitola třetí: DOSPĚLOST
Ukaž mi svou tvář. Nikdy, nikdy, nikdy nezapomenu žádnou tvář.
Když ještě jednou uvidím tu tvoji, nezatknu tě. Zabiju tě.
Tohle je, sakra, železnice,
a my uděláme všechno, co je potřeba
abychom zabránili příživníkům v narušování naší zákonné povinnosti.
Ano, pane.
Máš nějaký průkaz?
- Ne, pane. - Jasně, že nemáš.
Naposledy, kamaráde.
Všechno v pořádku.
Hodný kluk!
Ano! To je ono, přesně to mám na mysli. Konečně!
Kouzelný autobus - 7. týden
Je mi záhadou
Sme nenasytní A souhlasíme s tím
Myslíš si, že musíš chtít víc než potřebuješ
Dokud to nebudeš mít všechno, nebudeš osvobozen
Společnosti, jsi bláznivá rasa
Doufám, že nejsi osamělá beze mě
Když chceš víc než máš Myslíš si, že potřebuješ
A když myslíš víc než chceš Tvé myšlenky začnou krvácet
Myslím, že potřebuji najít větší místo
Protože, když máš víc než myslíš
Potřebuješ více prostoru
Společnosti, jsi bláznivá rasa
Doufám, že nejsi osamělá beze mě
Společnosti, vskutku bláznivá
Doufám, že nejsi osamělá beze mě
Mnohokrát děkuji.
Z dopisů, které mi Chris psal z vysoké školy,
bylo jasné, že jeho trápení a problémy s rodiči pokračovaly.
Říkal, že jsem jediná osoba na celém světě
která by vůbec měla šanci pochopit, co chtěl říct.
Za čí peníze nakupuješ všechny tyhle prokleté dárky?
Pracuji. Jediný důvod, proč jsem zticha je ten, že
ty se jen poflakuješ a tváříš se na každého jako největší hvězda.
Já dělám kontakty, aby obchod mohl fungovat!
Vůbec tě nezajímá, co dělám!
Už nikdy v životě nechci s tebou o tom mluvit!
Neodcházej ode mě, ženo! Ženo!
Děti! Podívejte se, jak mi váš otec ubližuje!
Proboha, podívejte se, co mě vaše matka nutí dělat!
Jdi doprdele! Nenávidím tě!
Nebude žádná párty. Tenhle rok zruším Vánoce.
Zrušit Vánoce? Kdo si myslíš, že jsi? Bůh?
Přesně tak! Jsem Bůh!
Jenomže ty nejsi bůh. Nemůžeš zrušit Vánoce.
To je blbost!
SÁM
V DIVOČINĚ
Jsme 10 pozadu!
Alexi, nechci do tebe stále vrtat. Odvádíš skvělou práci.
Chci tě tady podržet a my všichni ti chceme pomoct dostat se na Aljašku,
ale budeš muset začít nosit ponožky.
Když uběhl víc než rok od Chrisova zmizení,
zlost mých rodičů, jejich zoufalství,
jejich vina ... sa proměnily v bolest.
A zdálo se, že bolest je zbližuje.
Dokonce i jejich tváře sa změnily.
Přesvědčuje samu sebe, že je to Chris,
že je to její syn. Kdykoliv projde kolem vandráka.
Že je to její syn. Kdykoliv projde kolem vandráka.
A já se bojím o matku v ní.
Instinkty, které - zdá se - vnímají hrozbu ztráty tak obrovské
a nenahraditelné, že ji rozum ani nedokáže obsáhnout.
Začala jsem váhat, zda-li ještě dokážu pochopit všechno to, co se Chris snaží říct,
ale zastavím se u toho a připomenu si,
že tohle nejsou ti samí rodiče, se kterými vyrůstal,
jsou to lidé obměkčeni vynucenou reflexí, jež přišla se ztrátou.
Ještě pořád všechno, co Chris říká, má být řečeno.
A já mu důvěřuji v tom, že všechno, co činí, musí být učiněno.
Tohle je náš život.
Velká zvěř. Moc velká zvěř.
Mám ho.
Sakra!
Jděte pryč!
"Hele, tati, můžu zapálit gril, prosím, tati, tentokrát?"
"Víš, synu, můžeš dojít pro zápalnou směs."
"Ale, tati. Prosím, tati, prosím?"
"Tak, proč ne, Walte? To zní jako dobrý nápad..."
"Zmlkni, Carine! Zmlkni, Carine!"
"Ne, Billie. Už jsem ti jednou řekl. Nenuť mě ti to opakovat. Rozumíš?"
"Rozumíš?"
"Slyšíš mě? Slyšíš mě, ženo?"
"Slyšíš mě, ženo? Co? Slyšíš mě, ženo?"
"Promiň. Promiň, Walte. Mrzí mě to."
Hovno.
Ne! Ne! Sakra!
Sakra!
Jedna z největších tragedií mého života.
"Jasně bylo cítit přítomnost síly, která nebyla povinna chovat se k člověku přívětivě."
"Bylo to místo neorané půdy a pohanských rituálů:"
"Bylo předurčeno být obydleno muži, jež jsou bližší příbuzní se skalami"
"a divými zvířaty, než jsme my."
Kapitola čtvrtá RODINA
Sunni.
Hej, Sunni! Pojď sem, zlato.
Ne. Ne!
Ale teď jediné, co mě zajímá, je prostě Aljaška.
- Jo. - Aljaška. Aljaška.
Tak jo. Slyšeli jsme Šíleného Caina!
Pusťme teď ke slovu naši vlastní Tracy T ze Slab City!
Pusťme teď ke slovu naši vlastní Tracy T zo Slab City!
Ahoj. Jmenuji Tracy.
- Tracy! - Hej!
Jack London je král.
Poslyš, zůstaneš s náma dlouho?
Víš, čekám na šek z mé poslední práce
má dorazit do Salton City den po Vánocích.
Měl bych začít přemýšlet o přípravách na Aljašku.
Když dnes večer padne slunce trochu níž, začnu s kalenetickým cvičením.
Až přijde šek, myslím, že zkusím hledat
nějaké velké staré hory, na které budu moci lézt každý den, až do jara.
Uvidím, jak dlouho vydrží peníze.
Budu si muset připravit hodně zásob a ty bude potřeba nasbírat před jarem.
Takže, možná si najdu další práci nebo to bude v pořádku.
My bychom ti mohli dát něco málo na ty dny, které strávíš tady v boudě.
Nevezmu si od vás ani cent, Rainey.
Byl to vážně skvělý zážitek potkat vás dva.
Zdá se, že se máte dobře.
- Máme se dobře. - Jo?
Máme sa skutečně dobře.
Když už je o tom řeč, nemyslíš
že by ses mohl představit támle naší malé Joni Mitchell?
Já...
- Ahoj. - Ahoj.
Ty prodáváš tyhle knížky?
Prodávám. Prodáváme.
On prodával.
Ráda si čtu.
- Vážně? - Jo.
To je dobře.
Slyšel jsem tě včera hrát tu svou písničku.
- Jsem hrozná. - Nejsi hrozná. Spíváš sladce.
Děkuji.
Chtěla jsem jít na procházku na Horu Spásy.
- Chceš jít? - Tak dobrá.
- Ahoj. - Ahoj. Alex.
Rád bych vám to tady nahoře ukázal. Jsem tady od roku 1984, víceméně.
Chodí sem hodně turistů
a koukají se na dveře od auta tam nahoře. Hodně se jim to líbí.
Našel jsem dveře od auta a dal je tam nahoru a všechno to svařil.
Odkud máte ty telefonní sloupy?
Hodně lidí z údolí mě prostě moc miluje.
Teď každý, myslím, na celým světě mě prostě miluje.
A já chci mít dostatek moudrosti na to, abych je mohl milovat zpátky.
A o tom to je. Takže se vážně moc raduji.
Takže skutečně věříte na lásku.
Ano. Absolutně.
Tohle je milostný příběh, který dojímá každého na celém světě.
Ten Bůh nás skutečně všechny moc miluje.
Je to tímto zodpovězeno?
- Ano. - Dobře.
Skutečně to tady miluji. Myslím, že svoboda tohoto místa je jednoduše tak nádherná.
Já bych se nepřestěhoval ani za 10 miliónů dolarů, jen pokud bych opravdu musel.
Takže jsem spokojen tady v poušti, a žiju tam, kde chci žít.
A myslím, že dobré se stává lepším. A myslím, že ty úžasné velké nádrže tam
byli továrny na odpad pro námořnickou základnu za druhé světové války.
Jestli chcete, zkuste sem dát své ruce.
A já udělám to samé, jen tak, pro srandu.
Jde vám to moc dobře.
Můžete si utřít ruce o mou košili, jestli chcete.
Začínám z toho být vyhládlý.
Byla jsem jen o pár let starší než je teď Tracy, když jsem otěhotněla.
- Teda. - Jo.
Myslela jsem, že můj manžel a já zařídíme mír na Zemi
a miminka a lásku a zůstaneme spolu navěky,
ale ono to tak úplně nefungovalo.
Opustil mě.
No a já...
To je jedno,
ale nakonec jsem vychovávala Rena sama. To je můj kluk, jmenuje se Reno.
Pak jsem potkala Raineyho.
To bylo hezké. Chvíli to bylo skutečně fajn. Jenomže...
Reno byl už v té době v pubertě,
a byl na své vlastní cestě stát se samostatným mužem.
A nemám o něm žádné zprávy už dva roky.
Ani nevím, kde je.
Doufám, že se mi jednou podaří jej potkat.
Vědí tví rodiče, kde jsi?
Hej, vy tam! Večeře je hotova, pokud máte hlad.
Jo, to máme. Máme hlad.
Budu v pořádku.
Chceš se jít najíst?
Nebo tady budeme sedět. Protože já tady s tebou budu sedět celou noc.
Pojďme. Pojďme.
Hele, pojďte. Vychladne to.
Podívej se. Tawdry? Denise, to je tvůj vkus.
Chudák holka za chvíli by se snad vrhla na kůl v plotě.
A tady jsi ty, mnich Jacka zkurveného LaLanne.
- Takže, Jan s tebou mluvila o Renovi, že jo? - Jo.
Děcka umí být hodně krutý, pokud jde o jejich rodiče.
Plánuješ se setkat s těmi svými?
Mám jediný plán, Rainey.
A to je Aljaška?
Aljaška.
Ahoj.
- Veselé Vánoce. - Pojď dál.
Moji rodiče šli do města.
Ne.
Ano. Šli pozvat mou babičku na Vánoce.
Ne, mám na mysli, že to nemůžeme dělat.
Proč ne?
Kolik ti je let?
Osmnáct.
Sedmnáct.
Ve kterém roce jsi narozena?
Tak jo, je mi šestnáct.
Chceš, abychom něco spolu udělali?
Můžeš poslat dopis na tuto adresu v Jižní Dakotě.
Nevím, kdy to dostanu, ale dostanu.
Jsi fakt kouzelná.
- Vážně? - Vážně.
A pamatuj si jen jednu věc,
když něco v životě chceš, napřáhni se a uchop to.
- Drž se, chlapče. - Ty taky.
- Novoroční předsevzetí? - Budeme na tom pracovat.
Vem si svůj baťoh a běž, dobrá?
Nemyslím, že bych zvládla tě obejmout.
Jo.
Měj se!
Uplynul rok a půl ve stavu, který táta nazýval "zimním spánkem".
Tíha Chrisova zmizení na mě začínala doléhat celou svou vahou.
"Zažil jsem toho hodně,"
"a teď si myslím, že vím, co je potřebné k dosažení štěstí."
"Poklidný život v ústraní na venkově,"
"s možností být užitečný lidem, kterým není těžké udělat dobrou službu,"
"a kteří na to nejsou zvyklí."
"A práce, o níž člověk doufá, že může být užitečná."
"Pak odpočinek, příroda, knížky, hudba,"
"láska k bližnému."
"To je moje představa štěstí."
"A pak, navrch všeho, ty jako družka,"
"a možná děti."
"Co více si může srdce muže přát?"
Přijde ráno, kdy ucítím
Že už nezůstalo nic, co lze zatajit
Pokračuji dál surreálnou scénou
Moje srdce však nikdy nebude Nikdy nebude daleko odsud
S jistotou, s jakou vím, že dýchám S jistotou, s jakou vím, že jsem smutný
Budu držet tuto moudrost ve svých kostech
Odcházím odsud věříce Víc než jsem měl
A mám důvod proč
Důvod, proč se vrátit
Za ten čas, co kráčím po polokouli
Mé přání se vzneslo vzhůru a zmizelo
Byl jsem zraněn Uzdravil jsem se
Teď před přistáním jsem byl
Před přistáním jsem byl očištěn
S jistotou, s jakou vím, že dýchám S jistotou, s jakou vím, že jsem smutný
Budu držet tuto moudrost ve svých kostech
Odcházím odsud věříce Víc než jsem měl
Tato láska nemá hranic
NEŠTĚSTÍ! PROJÍT PŘES ŘEKU NEMOŽNÉ!
OSAMĚLÝ
VYSTRAŠENÝ
Poslední kapitola: NABYTÍ MOUDROSTI
Kde máš tábor?
Kousek za Ó-Můj-Bože Hot Springs.
Žiju tady v této oblasti již šest let
nikdy jsem neslyšel o místě, které by se tak jmenovalo.
- Ukaž mi, jak se tam dostaneme. - Dobře.
- Ron Franz. - Alex.
Alex? Odkud jsi, Alexi?
- Západní Virgínie. - Tak dobrá, Alex ze Západní Virginie.
No to je tedy něco.
Ne...
Nebojíš se těch feťáků a nudistů tam dole?
Ne, oni se starají jen sami o sebe.
Zdá se mi, že jsi chytrý mladý muž. Nebo se mýlím?
Myslím, že mám hlavu pevně na svém místě.
Přesně to mám na mysli.
Jak dlouho už jsi tady?
- Pár týdnů. - A předtím?
Hodně míst. Dost jsem se přesouval.
- A kolik ti je let? - Dvacet tři.
Dvacet tři let!
Synu, nemyslíš, že bys měl myslet na vzdělání?
A práci? A dělat něco s tímto životem?
Podívejte se, pane Franzi,
Myslím, že kariéry jsou vynálezem dvacátého století a já žádnou nechci.
Nemusíte mít o mně starost. Mám vysokoškolské vzdělání.
Nejsem ztroskotanec. Žiju tímto způsobem, protože jsem si to sám zvolil.
- Ve špíně? - Ano, ve špíně.
- Kde máš rodinu? - Již žádnou nemám.
To je ostuda.
Hele, pane Franzi, něco vám chci ukázat.
Pojďte.
Začíná to být trochu strmé. Příliš vysoko pro mě, chlapče.
Tak dobrá,
ale i v polovině cesty je hezký výhled, nemyslíte?
Z vrchu dohlédnete až k Saltonskému jezeru.
Tam z vrchu vidíš Saltonské jezero?
Ano, pane.
Můjtybože.
- Nechcete vyjít nahoru? - Ne. Já tyhle věci nedělám.
Většinu svého života jsem strávil v Armádě.
Na Silvestra 1957 jsem sloužil v Okinawě.
Moje žena a syn tady ve Státech jenom šli v autě po silnici,
a nějaký chlápek, co toho příliš moc vypil, to vrazil rovnou do nich.
Oba je zabil.
Tak a teď by sis mohl myslet, že ta poslední věc na světě, kterou bych udělal
je dát se na whiskey.
Avšak v té době, se zdálo, že je to jediná věc, kterou můžu udělat.
A udělal jsem ji pořádně!
No celkem brzo jsem si uvědomil
Že tím své ženě a synovi nijak nepomůžu, když je budu oplakávat s láhví v ruce.
Tak jsem se vzchopil a přestal jsem pít,
seknul jsem s tím úplně.
No a od té doby, toto jsem já.
Cestujete někdy, pane Franzi?
Ne, nemůžu jít příliš daleko od svých kůží.
Gravíruji kůži - hodně pracuji. V garáži mám malou dílnu.
S tím a mou penzí, se mám celkem dobře.
Vždycky jsem však premýšlel nad tím, že bych mohl jít někam na výlet,
Jsem dost ve skluzu s objednávkami a tak, takže jsem o tom nikdy moc neuvažoval.
Až dojíme, moc rád bych viděl vaši dílnu.
- Skutečně? - Určitě.
Doufal jsem, že to řekneš.
- Je úžasné, jak je tvarovatelná. - Jo, to je.
Když je kůže vlhká, můžeš opravdu mít...
- Je jako máslo.
Je to úžasné. A pak ztvrdne, a zůstane přesně na stejném místě.
Pořádně udeř tím kladivem. Udeř do toho. Prásk. Bum.
Šel jsem do Jižní Dakoty. Pracoval jsem u pásu s obilím
pro člověka jménem Wayne. To byl fakt správný chlap.
Tak jsem se plavil řekou Colorado
až do Grand Canyon a splavoval peřeje,
což je jednoznačně jedna z nejstrašidelnějších věcí, jaké jsem kdy dělal.
A plavil se dole Coloradem až do Mexika, Golfa, kde jsem se zasekl.
Hora Spásy. Slaby.
Co znamená to "N"?
North - Sever.
Aljaška?
Synu, od čeho ty ksakru utíkáš?
Vám mohu položit přesně stejnou otázku!
Až na to, že už znám odpověď!
Znáš, skutečně?
Znám, pane Franzi! Musíte se dostat zpátky do světa!
Dostat se z tohto osamělého domku, z té vaší malé dílny.
Dostat se zpátky na cestu! Vážně!
Budete ještě dlouho žít, Rone!
Měl byste udělat radikální změnu životního stylu!
Myslím, že jádro lidského ducha má původ v nových zážitcích.
A tady jste vy, tvrdohlavý starý muž sedí si na svém zadku.
- Sedím na svém zadku? - Ano.
Já ti ukážu jak sedím na svém zadku!
"Tvrdohlavý starý muž."
Já ti ukážu!
Tak tedy pojďte! Pojďte.
Sedím na svém zadku?
Pojďte, starý muž. Lezte.
Sedím na svém zadku.
Pojďte. Nezastavujte se!
Jde vám to skvěle!
- Nezastavujte se. Nezastavujte se, Rone! - Dobře!
Vidí tohle někdo? Bože, díváš se teď?
Tak.
- Jste v pořádku? - Ty malej spratku!
Budeš mi chybět, až odsud odejdeš.
Vy mne také budete chybět, Rone. Mýlíte se však, když si myslíte,
že radost ze života pramení především z mezilidských vztahů.
Bůh ji všechnuu umístnil všude kolem nás. Je ve všem.
Je ve všem, co můžeme zažít.
Stačí, když lidé změní způsob, jakým se dívají na ty věci.
Ano, vezmu si z toho ponaučení.
Ne, opravdu vezmu.
Vezmu si.
Já.
Ale chtěl jsem ti něco říct.
Z těch drobků a kousíčků, které si dávám dohromady,
z toho, co si mi říkal o své rodině, o své mámě a tátovi.
A já vím, že máš svůj problém také s církví.
Je tam však jakási vyšší věc, kterou všichni uznáváme,
a zdá se, že by ti nevadilo nazývat ji Bohem.
Ale, když odpouštíš,
miluješ.
A když miluješ,
svítí na tebe Boží světlo.
- Proboha. - Říkal jsem ti o tom slovníku.
Říkal jsem ti to!
Kde jsou teď ty zkurvená zvířata? Mám hlad!
Mám sakra hlad! Mám sakra hlad!
"Na okamžik znovuobjevila smysl svého života."
"Byla tady na zemi, aby uchopila smysl jeho divého okouzlení,"
"a nazvala každou věc jejím pravým jménem."
"Pravým jménem."
Co to je? Co je tohle?
To je Viburnum edule. Viburnum edule.
Hedysarum alpinum.
Hedysarum alpinum je kořen divoké brambory. Kořen divoké brambory.
Epilobium angustifolium. Vrbka úzkolistá.
Nejedlé
Jedlé
jedovaté
bočné žilky
mezi symptomy patří
ochrnutí, inhibice trávení a nauzea
rostliny se na sebe podobají
Neléčené může vést k vyhladovění
a smrti.
Do čerta s tím vším!
DEN DRUHÝ. ZVLÁDNUL JSEM TO!
AVŠAK NA HRANICI ŽIVOTA.
JSEM DOSLOVA UVĚZNĚN V DIVOČINĚ
Ahoj.
Jak to, že jste vzhůru? Je půl čtvrté ráno.
Slyšel jsem tě odejít z pohovky asi před půl hodinou.
Měl jsem takový zvláštní pocit, že na snídani tady už možná nebudeš.
Zavezu tě 100 mil někam, kde chytíš vlak,
letadlo nebo stop a nezůstaneš viset v téhle poušti.
Vzal bych tě až na Aljašku, kdybych neměl v osm hodin mši.
- Rone, to nemusíte dělat. - Chci to udělat.
Aby se rozběhla ta tvá věc.
- Moje velké... - Já vím.
Tvé velké Aljašské dobrodružství.
Tady. Tady máš mačetu.
Skládací podběrák na ryby, pár dalších krámů, které jsem tam pro tebe dal.
- Rone... - Jen si to vem.
Obleču se a potkáme sa u náklaďáku.
Tak, příteli.
Ano.
Měl jsem takový nápad.
Víš, moje matka byla jedináček,
a můj otec také,
a já jsem byl jejich jediné dítě,
takže když už nebudu, jsem konec linie.
Moje rodina skončí.
Co bys' řekl tomu, kdybych si tě adoptoval?
Mohl bych být, řekněme, tvůj starý otec.
Rone,
mohli bychom si o tomhle popovídat, až se vrátím z Aljašky?
Bude to tak v pořádku?
Jo, jo. To můžeme. Ano.
Tak dobře, Rone.
Děkuji.
Jak by teď zněl jeho hlas?
O čem by teď mluvil?
...devět, deset.
Uvědomovala jsem si, že pro moje myšlenky již slova ztráceli význam .
Chris psal svůj příběh
a měl to být Chris, kdo ho měl vyprávět.
ŠTĚSTÍ JE SKUTEČNÉ
JEN KDYŽ
HO SDÍLÍME
VEDL JSEM ŠŤASTNÝ ŽIVOT A BOHU DÍKY
NASHLEDANOU A AŤ VÁM BŮH VŠEM ŽEHNÁ!
"Nazývat každou věc jejím pravým jménem.
"Jejím pravým jménem."
Kdybych se usmíval
a běžel do vašeho náručí
Viděli byste pak,
to, co já teď vidím?
Dva týdny po Chrisově úmrtí
lovci losů objevili jeho tělo v autobuse
(Tento autoportrét byl nalezen nevyvolaný v jeho fotoaparátu)
19. září 1992 Carine McCandless letěla s popelem svého bratra
z Aljašky na východní pobřeží.
Nesla s sebou v letadle... ve svém baťohu.